Хълмът е чист! Четирима мъртви!
Ъпъм, ела тук веднага.
Трябват ни вода и бинтове!
Вземи морфина от резервния комплект.
Мамичката му! Сложете сулфатиецол.
Вдигнете ми краката. - Още сулфатиецол.
Ще се оправиш, докторе.
Как ви се струва?
Уейд, ще те качим на санитарен кораб.
Още сулфатиецол! - Вдигнете ми краката.
Ето, вдигнах ги.
Ъпъм, дай си манерката.
Давай! - Натисни по-силно.
Ще се оправиш. - Как е раната?
Дайте му морфин. - Как е раната?
Всичко е наред. - Как ви се струва?
Слагам ти морфин. Ето го. - В гръбнака ли съм улучен?
Всичко е наред, Уейд. - В гръбнака ли?
Повдигнете го. Полека.
Натиснете по-силно.
Полека, полека. - Повдигнете го.
Дръж се, докторе, ще се оправиш.
Уейд, имаш изходна рана.
Точно над таза.
Колко е голяма дупката?
Колкото жълъд.
Всичко е наред. Всичко е наред.
Притиснете раната.
Всичко е наред.
Натиснете малко по-силно!
Някоя кърви ли повече от другите?
Да, ето там. Знаеш ли какво е това?
Не. - Ще ти поставя ръката върху нея.
Натисни там. - Ето тази.
Господи, черният ми дроб!
Кажи какво да направим, как да ти помогнем.
Какво да правим, Уейд? Кажи.
По дяволите.
Имам нужда от още малко морфин.
Още морфин, сър.
Сложи му.
Не искам да умра. - Уейд, слагам ти.
Хайде.
Сложи му още.
Мамо...
Искам да си ида у дома.
Райбън, дръж го!
Не още!
Първо, да погребе Уейд и да отбележи гроба.
Същото и за ония парашутисти.
Съблечете го, търсете сведения.
Питай тая гадина той ли застреля Уейд!
Няма значение. - Има!
Я престани с тоя просташки език.
Джаксън, ранен си.
По дяволите.
Само драскотина. - Превържи я и се преоблечи.
Огледайте наоколо.
Казва: "Моля, не стреляйте!" - Не ме интересува какво казва.
Ще им позволите да го убият?
Това не е редно, сър. - Можеш да му помогнеш да копае.
Какво става?
Американско.
Аз обича американско.
Параходът "Уили".
Параходът "Уили"...
Да, параходът "Уили". Американско.
Казва, че не е довършил.
Ти си мислиш така.
Моля... Аз обича Америка.
Тип-топ, фасулска работа.
Иди паси трева, прати ме на кино. Много ми е гот!
Бети Бууп. Егати парчето!
Бети Грейбъл. Супер крака.
Да го духа Хитлер.
Да го духа Хитлер!
Казва, че съжалява за Уейд, сър.
Съжалява.
Капитане!
Това не е редно!
Знаете го. Той е пленник. Предаде се.
Той се предаде, сър!
Кажи му...
да върви хиляда крачки в тази посока, да махне превръзката
и да се предаде на първата ни част.
Стига майтапи, нима го пускаме? - Той е военнопленник, Райбън.
Не можем да го вземем с нас.
Ако по-напред не го прибере неговият Вермахт
и не го върне обратно на фронта.
Капитане, пускате врага!
Адска глупост. - Тук си прав.
Това да е глупост?
Да застреляш пленник е против правилата.
Правилата си заминаха с новия ти приятел.
Но сигурно е човешко да се постъпи така, а, капитане?
Взимайте си нещата, тръгваме.
Чухте. Нарамвайте вещите.
Капитанът ти даде заповед.
Като заповедта да унищожим картечницата.
Много идейно. - Държиш се непристойно!
Велико решение беше да атакуваме. Но какво пък, изгубихме само един.
Дано мама Райън е щастлива, че нейният Джими
е по-ценен отколкото двама от нашите!
А дори не сме го открили още!
Разкарай се! - Райбън, ставай.
Вземи си вещите и в строя.
Приключих с тази мисия.
Сър!
Не обръщай гръб на капитана си, влизай в строя.
Ако трябва, ще лежа до живот в затвора.
Няма да те подканвам пак. - Капитане!
Това е лудост! - В строя!
Ще ме застреляш заради Райън? - Не, а защото не те харесвам.
Щом иска да върви, пусни го!
Нима ще допуснете това? Виждате ли това?
Сър, Райън е мъртъв. - Глупости!
Сър, трябва да се намесите. - Имам шесто чувство за тия неща.
Швабата пуснахме, а мен ще гръмнеш.
Той е по-добър от теб. - Стреляй тогава, гръмни ме в крака.
Ще те гръмна в голямата ти уста! - Хайде де, дръпни спусъка.
Нямаш мярка. - Дръпни спусъка!
Капитане, моля ви!
Колко се събра в банката за мен? - Какво?
Страхлив кучи син! - Чакам.
Майк, колко са вече в банката?
До колко ги докарахме?
300 долара ли? Аз съм учител.
Преподавам английска литература
в Адли, малко градче в Пенсилвания.
Последните 11 години...
работих в гимназията "Едисон".
Напролет тренирам отбора по бейзбол.
Да му се не види!
У дома, като кажа на хората какво работя,
всеки го приема за нормално.
Но тук това е...
огромна,
огромна загадка.
Тъй че, явно съм се променил.
Понякога се питам дали промяната не е толкова голяма,
че жена ми да не ме познае, когато се прибера.
И как изобщо ще мога...
да й разправя за ден като днешния.
Райън...
Не знам нищо за него и не ме засяга.
Човекът не значи нищо за мен. Той е само име.
Но щом това, че ще ида в Рамел и ще го открия
ми печели правото да се върна при жена си,
тогава това е моята задача.
Искаш да си вървиш?
Искаш да си вървиш и да участваш в истински бой?
Добре.
Няма да те спирам.
Дори писмено разрешение ще ти дам.
Но усещам, че всеки, когото убивам, все повече ме отдалечава от дома.
Със спомени...
за отминали дни...
в самотата ми...
ме измъчваш ти.
Сред неугасващи спомени...
стоя у дома...
отчаян.
Никой...
не може да бъде толкова тъжен.
Тъга ме обгражда...
Седя и се взирам...
Бронетранспортьор! Прикрий се!
Кой стреля? Откъде е стрелбата?
Да ги обходим отдясно! Отдясно!
Внимавайте, може да не са мъртви!
Ние сме от 101-ва! Излизаме.
Разузнавателна единица от 2-ра СС танкова дивизия.
Очаквахме ги и ето, че се появиха.
Капитан Милър, 3-а рота, 2-ри рейнджърски.
Ефрейтор Хендерсън, 5-а рота, 501-ви.
Райън, първа рота от 506-ти. - Тойнби, трета рота от 506-ти.
Джеймс Франсис Райън? - Тъй вярно, сър. Как познахте?
Здравата са ви ударили.
Бяха няколко малки части.
Взеха ни здравето с техните оръдия.
Ако вие сте подкреплението ни, ще подам оплакване.
Имаш пълно основание.
Кой е командващият офицер?
Трябваше да е капитан Дженингс.
Сега най-високият ни чин е ефрейтор.
А вие защо сте тук?
Тук сме заради него. За Райън. - Заради мен ли, сър?
Джеймс Франсис Райън от Айова?
Тъй вярно, от Пейтън, Айова.
За какво става дума?
Братята ти са убити в бой.
Кои точно?
Всичките.
Сигурен ли сте?
Да, за жалост.
Може би ти е нужно време?
Ако има място, където искаш да идеш...
Какво става? - Райън е изгубил братята си.
Кой брат? - Всичките.
Вие...
Дойдохте тук да ми го съобщите?
Отиваш си у дома.
Имаме заповед да те приберем.
Да ме приберете?
Ефрейтор Хендерсън, съжалявам, че още намалявам хората ви.
Има ли новини кога се очаква подкреплението?
Не, не знаем какво става на юг.
Моите заповеди са да не напускам поста си.
Разбирам, но новата заповед променя нещата.
Не виждам как ги променя.
Така твърди Главнокомандващият.
Трябва да удържим моста на всяка цена.
Самолетите ни разрушиха всички мостове по реката.
Освен два - при Валон и този.
Превземат ли ги германците, губим плацдарм.
Ако частта ти иска да остане, добре, но ти приключи тук.
Не мога да си тръгна... - Имаш три минути да се приготвиш.
Ами те, сър? - Ей, задник!
Двама от нашите загинаха, докато те търсихме.
Сър? - Вярно е.
Как се казваха?
Ъруин Уейд и Ейдриън Капарзо.
Няма смисъл.
Няма никакъв смисъл, сър. С какво съм заслужил да си ида?
Защо не някой от тях? И те са имали тежки сражения като мен.
Това ли да кажат на майка ти,
като й изпратят още едно сгънато знаме?
Кажете й, че сте ме намерили
при единствените братя, които ми останаха.
За нищо на света няма да ги изоставя.
Вярвам, че тя ще разбере.
Няма да напусна този мост.
Какво ще наредите?
Сержант, прекосихме чудновата граница.
Светът ни зави към сюрреализма. - Очевидно, но въпросът си остава.
Не знам. Ти какво мислиш?
Не ви трябва да знаете какво мисля.
Не, Майк, настоявам да знам.
От една страна смятам, че Райън е прав.
С какво го е заслужил?
Ако иска, да остане, а ние да си отиваме.
Да.
Но друга част от мен си мисли: ами ако останем
и по някакво чудо се отървем живи?
Един ден, като си припомняме всичко ще решим,
че спасяването на редник Райън
е била единствената ни човешка постъпка в този хаос.
Ето това си мисля, сър.
Както казахте, капитане,
успеем ли, всичките печелим правото да се приберем.
Ех, братко...
Това е всичко.
Две 30-калиброви картечници,
17 гранати, 11 противотанкови мини,
две базуки, но ни останаха само 8 ленти патрони.
И различни дребни оръжия.
Имахме и 60-мм минохвъргачка, но я извадиха от строя.
А защо не прашки, ако докарат танкове?
Което със сигурност ще стане. - Какво мислите, сър?
Ще се опитат да ни обходят по фланговете.
Освен ако не се опитаме да ги подмамим по главния път,
между тия две сгради, за да са като в гърло на бутилка.
Да унищожим танк? - Ако можем.
Ще го превърнем в 60-тонна барикада.
Да не им позволяваме струпване.
Удряме ги здраво и отстъпваме към моста.
Едната картечница - огън отдолу, другата ще ги трепе отгоре.
Точно това е идеята.
Джаксън, ще те разположим в камбанарията.
Слушам, сър. - Ще ти дам компания, ако имаш нужда.
Да, не ми е излишна компания.
Във вид на 30-ти калиброва с хиляда ленти.
Паркър, открива ти се поле за действие.
Не е лоша идея, капитане.
Стига да привлечем танка на главния път.
Как смятате да го постигнем?
Райбън е прав.
Както изтъкна колегата, разполагаме само с прашки.
Та как ще спрем танка, ако го прилъжем насам?
Ще му пуснем заек, за да го подгони.
Можем да ударим веригите.
Но с какво?
С лепкава бомба да речем. - Какво е пък това?
Това сега ли си го измислихте? - Не, има го в полевия наръчник.
Изчерпали сме наръчниците, сър. Защо не ни осветлите?
Имате ли тротил или експлозивна смес "Б"?
Това имаме достатъчно. Експлозив има зареден да взриви моста два пъти.
Значи можеш да отделиш малко.
Взима се стандартен войнишки чорап,
натъпква се с експлозивна смес, колкото поеме,
поставя се обикновен фитил,
после цялото се потапя в грес.
Като я хвърлиш, се залепя.
Бомба, която се лепи, т.е. лепкава бомба.
Ако знаете по-добър начин да се разбият вериги, слушам ви.
Този е добър. Сега и чорапите ще си дадем.
Изтегли я.
Избери място да се кръстосаш с огъня от кулата.
Оттук покривам сектор от 90 градуса.
Внимателно! - Ето!
Ето ги мините.
Като се има предвид какво можем да направим,
тази предна картечница не е на особено добра стрелкова позиция.
А тази позиция тук...
Това е Аламо.
Ако ни изтласкат, последният жив взривява моста.
Възпламенителят е с 30-секундно закъснение,
тъй че последният жив да не се мотае, ако му се живее.
Капитане?
А моето място къде е?
Най-много на две крачки от мен. Не подлежи на обсъждане.
Ще донеса муниции. Ела с мен.
Ъпъм, чуй какво ще ти кажа. - Да.
Слушаш ли ме? - Да.
Ще сменяме позиции и ще отстъпваме на поразия.
Ти ще си пъргавелкото с мунициите. Иначе сме мъртви.
Добре. - Ясно ли е?
Пъргавелкото с мунициите. - Добре ли си?
Като слязох от кораба, раздаваха стекове с цигари.
А аз казах "Не пуша".
Бива си я ситуацията, а? - Невероятна.
Ето... Фраш от Улава Бъркотия и Абсолютен Риск.
Разбра го, нали? - Разбрах...
ФУБАР...
Страхотно представление ще е.
По-спокойно.
Кой пее, сър? - Едит Пиаф.
Защо е толкова разстроена?
Любимият й я изоставил,
но тя все още вижда лицето му, където и да иде.
Това наистина разстройва.
Дори самият живот има твоето лице.
Сънувам, че съм в прегръдките ти.
Чакай, това го пя вече. - То е припев.
Шепнеш нежно в ухото ми.
Изричаш неща,
които ме карат да затворя очи.
И от това се чувствам прекрасно.
Ъпъм,
честно казано постоянно се възбуждам от теб.
Прекрасно. Песента е много меланхолична.
Един ден ти си тръгна от мен
и отчаянието не ме напусна.
Виждам те навсякъде - по небето и по земята.
Още малко такива песни и няма нужда швабите да ме стрелят.
Сам ще си прережа вените.
Странна птица си ти, Ъпъм. - Съжалявам. Заради Едит е.
Знаеш ли за какво ми напомня тази песен?
За това какво ми каза госпожа Трубовиц преди лагера.
"Не ме докосвай"?
Не. Госпожа Трубовиц е съпруга на управителя на сградата ни.
Дойде да пазарува при мама. Мерките й са поне 44 ЕЕ.
Циците й са гигантски. - Това се казва огромно.
Аз я убедих, че ще й стане мярка 42 Д.
И тъй, двамата сме в пробната.
Тя се опитва да се напъха в корсет с банели.
Цялата прелива от него. Прекрасно е.
Тя забеляза, че ерекцията ми е като Статуята на свободата.
Тогава ми каза: "Успокой се, Ричард.
"Като си там,
"ако си притеснен или уплашен,
"затвори очи и си мисли за тези неща. Разбра ли ме?"
И аз отвърнах: "Да, госпожо."
Добре ли сте, сър?
Просто си тактувам.
Вярно ли е, че у дома сте били учител?
Да.
Не бих могъл да върша това.
Като знам как с братята ми правехме учителите на маймуни...
Имах хиляда хлапета като теб.
Не мога да си представя лицата на братята ми.
Опитвам се, но не мога. Случвало ли ви се е?
Трябва да ги видиш в контекст.
Какво значи това?
Мисли за нещо конкретно,
за нещо, което сте правили заедно.
Когато си мисля за дома, си представям нещо конкретно.
Хамакът в задния ни двор.
Жена ми, която подрязва розите, с работните ми ръкавици.
Веднъж двама от братята ми ме събудиха посред нощ.
Казаха, че имат изненада за мен.
Заведоха ме в хамбара.
Там беше Дан, най-големият ми брат.
С Алис... Алис Джардин.
Представете си момиче, което е падало с главата надолу от дърво
и лицето му е блъскало всеки клон - това е тя.
Дан й беше свалил блузата и се мъчеше да й махне сутиена.
Внезапно Шон извика:
"Дани, ти си млад човек, не прави това!"
Щом го чу, Алис Джардин писна
и хукна да бяга от хамбара, но блузката й още бе над главата,
та се блъсна в стената и се трупира.
Дан адски ни се ядоса.
Понечи да ни подгони, но Алис беше в безсъзнание.
Трябваше да я свести някак. Хвана я за крака и я потътри.
Грабна една лопата и замахна към Шон.
А Шон го попита: "Защо ще ме удряш? Направих ти услуга."
Това още повече ядоса Дан и той размаха лопатата.
Но тя му се изплъзна, удари един газов фенер,
той избухна и едва не вдигна целия хамбар във въздуха.
На другия ден Дан замина за тренировъчния лагер.
За последен път бяхме заедно.
Беше преди две години.
Разкажете ми за жена ви и розите.
Няма.
Това си го пазя само за мен.
Врагове от изток!
Вижда два танка "Тигър"
и два средни танка.
Пехота...
Над 50 души.
Разпръснете се! Райбън, заеми се със заека.
Ъпъм, прикрий се.
Мелиш и Хендерсън, готови за стрелба!
Проверете мунициите си! - Късмет, Райбън.
Нямам нужда, аз съм си роден с късмет.
Един от пет е трасиращ, нали? - Да, но насочва и двете страни.
Трябва да има свободно движение.
Ъпъм! Побързай!
Ефрейтор Ъпъм? - Да, сър.
На тази позиция нямаме 30-калиброва картечница.
Тези муниции са за Мелиш и Джаксън.
Да, сър.
Ъпъм! Джаксън си има. Върви при Мелиш.
Не знам дали се хванаха на въдицата.
Имаш ли още дъвка?
Танковете не се вързаха.
Пехотата се придвижва наляво.
Мина бронетранспортьор с около 20 души.
Мелиш, Хендерсън! Сменете позицията!
Пали бързо!
Ти! Пали!
30 пехотинци по десния фланг! Намерете пролука и ги спрете!
Смени позицията!
Чисто!
Шваби!
Десният фланг!
Залегни! Долу!
Ъпъм! 30-калиброви! Бързо!
Намери капитана! Флангът се огъва!
Върти оръдието! Още може да стреля!
Не, Райън, долу! Залегни!
Разкарай се от мен!
Добре ли си? - Разкарай се!
Добре съм, капитане. Благодаря.
Качете се и пъхнете граната вътре!
Граната!
20-милиметрово оръдие!
Унищожете го!
Тежко оръдие в прикритие! Нямам прицел!
Танк!
Цел на позиция 8 ч. ниско! - По дяволите!
Боже, дай ми сили.
Хайде! Сменяме позицията!
Хайде!
Ъпъм! Намери прикритие!
Свърших 30-калибровите.
Боже, благослови силата ми,
която учи ръцете ми да воюват.
Моя доброта и моя крепост...
Моя кула и избавление...
Мой щит и упование...
Паркър! Махай се!
20-милиметровото е смърт за нас.
Трябва да го обходим някакси.
Ще заема позиция на високото.
Ъпъм! Муниции, дявол го взел.
Засякох. Имаш ли 30-ти калибър?
Свърших ги. - По дяволите.
Свърших патроните! Някой има ли?
О, Боже! О, Боже!
Тъпо копеле!
Нека спрем! Послушай ме! Спри!
Копеле!
Копеле! Копеле!
Копеле!
Свърших ги. - 60-милиметровите.
Може да ги използваме без тръба. - Как?
Удряш по детонатора и мяташ.
Отиваме на Аламо!
Аламо!
Ние поемаме! Вие се оттеглете!
Последвайте ни бързо! - Щом свършим работата!
Сменяме позицията.
Зареди!
Давай!
Махнете се от моста! Взривяваме го!
Сержант! Майк, добре ли си?
Просто ми излезе въздухът. - Прикрий се!
Взривяваме моста!
Давай!
"Тигър" прекосява моста.
Капитане!
Капитане, къде? Върнете се!
Дръжте се!
Санитар!
Санитар! Има ли санитар?
Щурмови самолети, сър, "П-51".
Ангели-спасители.
Какво, сър?
Джеймс, искам да заслужиш това.
Заслужи го!
Скъпа госпожо Райън,
С чувство на огромна радост
ви съобщавам, че синът ви, редник Джеймс Райън
е жив и здрав
и напусна фронта в Европа, за да се прибере у дома.
Според рапортите Джеймс е изпълнил смело войнския си дълг
и се е сражавал упорито и самоотвержено,
дори след като е узнал
за загубата на семейството ви в тази кампания
за освобождаване на света от тиранията.
С огромно задоволство се присъединявам
към всички от армията ни и цялата благодарна нация
в пожеланията за дълъг и щастлив живот
редом с вашия Джеймс.
Нищо, дори благополучното завръщане на любимия син,
не може да компенсира вас и хилядите американски семейства,
преживели огромна загуба в тази трагична война.
Ще споделя с вас думите, които ме крепиха
през тези нощи на опасности и болка.
Цитирам:
"Моля се Бог
"да ви подкрепи в тази голяма трагедия
"и да ви остави само скъпия спомен за обичните ви чеда
"и дължимата ви гордост,
"че сте принесли тъй скъпа жертва
"пред олтара на свободата. Ейбрахам Линкълн".
С искрено уважение,
генерал Джордж Маршал, Главнокомандващ.
Семейството ми е тук днес.
Искаха да дойдат с мен.
Честно казано, не знаех как ще се почувствам тук.
Всеки ден си мисля за онова, което ми каза тогава на моста.
Старах се да живея по най-добрия начин.
Надявам се, че това е достатъчно.
Дано поне в твоите очи
съм заслужил онова, което всички вие сторихте за мен.
Джеймс...
Капитан Джон Х. Милър.
Кажи ми, че водих достоен живот.
Какво?
Кажи ми, че съм добър човек.
Такъв си.
Субтитри и редакция: BEST RIPPER
Тайминг: h3adsho7